Smadzenes ir unikāla un brīnišķīga nervu šūnu krātuve – to ir vismaz desmit miljardi, un tām visām ir katrai pa vairākiem izaugumiem, kas it kā savstarpēji savijas, lai gan patiesībā nevienā vietā pat nesaskaras.
Narkozi var uzskatīt par vienu no diženākajiem sasniegumiem mūsdienu medicīnā, jo bez anestēzijas modernā ķirurģija jau praktiski vairs nav iedomājama. Taču, lai arī narkotizējošas vielas medicīnā izmanto vismaz pusotru gadsimtu, par narkozes mehānismiem joprojām nav pilnvērtīgas sapratnes arī zinātnes ļaudīm: ķīmiskās struktūras ziņā pilnībā atšķirīgi savienojumi spēj dot vienādu rezultātu – cilvēks zaudē sāpju jutību un vienlaikus arī spēju kustēties. Kāpēc? Turklāt zināms, ka šo īpašību savā darbībā mēdz izmantot ne tikai ārsti, bet arī specdienesti faktiski visā pasaulē...
I
Līdz aptuveni 19. gadsimta vidum narkoze nebija zināma un neviens pat nespēja iedomāties, ka varētu būt iespējams operēt tā, lai pacientam nesāpētu, viņš justos drošībā un ārstam būtu maksimāli ērti. Bet tad kādā brīdī sākās īstens atklājumu birums, un tagad jau praktiski neesot iespējams vispār noteikt, kurš īsti uzskatāms par īsteno narkozes pirmatklājēju.
Lai kā arī būtu, bet par narkozes ēras oficiālo sākuma datumu uzskata 1846. gada 16. oktobri, kad amerikāņu ārsts Džons Vorens pirmo reizi operēja pacientu, kurš bija ētera narkozes iespaidā. Bet par narkozes izgudrotājiem atzīti zobārsts Viljams Mortons un viņa skolotājs, ārsts un ķīmiķis Čārlzs Džeksons, kurš tad arī nācis klajā ar piedāvājumu izmantot ēteri. Tiesa, esot zināms, ka jau 1780. gadā angļu ķīmiķis Hemfrijs Devī veicis eksperimentus ar slāpekļa oksīdu ar sevi, pēc kā rakstījis: “Slāpekļa oksīdam acīmredzami piemīt spēja likvidēt sāpes.” Tolaik gan neviens šiem viņa vārdiem nepievērsa uzmanību. Tik ilgi, kamēr 1844. gadā ASV pavalsts Konektikutas zobārsts Horass Velss palūdza kolēģim Džonam Rigsam izraut viņa beigto zobu, kā sāpju mazinātāju izmantojot slāpekļa oksīdu. Tas, ka viņš patiešām nesajuta sāpes, bet zobu izdevās sekmīgi izraut, Velsu pamudināja sākt slāpekļa oksīdu izmantot arī savā ikdienas praksē. Var piebilst, ka ne pārāk bieži, tomēr slāpekļa oksīdu šādiem nolūkiem mēdz izmantot arī mūsdienās, savukārt ēteris gan praktiski skaitās pilnībā aizmirsts.