Lielvārdē parkā pie Uldevenes senlatviešu pils pagājšnedēļ ceturtdienas rīta pusē jau rosās vesela pļāvēju vienība, darbinot pļaujmašīnas, trimmerus un pārējo pāraugušas zāles cirpšanas tehniku.
Dienu iepriekš pulksten sešos pie vietējā virsaiša un pils īpašnieka Agra Liepiņa viesojies Ogres novada domes priekšsēdētājs Egils Helmanis, un ka tik veicīgie pļaušanas darbi nav reakcija uz panākto vienošanos, ka stilizētās 12. gadusimteņa nocietinājumu būves pāriet Ogres novada rokās. Tikām pils pagalmā stalts seno latviešu tērpā pretī iznāk mans feļetonistu–karikatūristu ceha biedrs Agris Liepiņš, ar kuru savulaik esam dalījuši kopā slejas "Latvijas Avīzes" komentāru lapā un kurš jau pensionārs ar trīs mēnešu stāžu. Šomēnes mediji ziņoja, ka Lielvārdes pili tās izveidotājs un saimnieks nolēmis nojaukt. Vai tā tiešām notiks, intervijā jautāju A. Liepiņam. Tāpat runājām arī par aktuālām politiskām lietām.
Lūdzu, tad izstāsti pozitīvos jaunumus.
Agris Liepiņš: Ieradās Ogres novada galva Helmaņa kungs, kultūras un tūrisma pārvaldes priekšnieces Marikas Zeimules pavadīts. Daudz, dikti runājāmies, abi teica – vēsturisko atmiņu vajag glabāt un tāds tūrisma objekts novadā ļoti iederīgs, kam varēju tikai piekrist. Mans pretarguments bija jau minētais – pils savu dzīvi nokalpojusi, pirmie baļķi likti uz plikas zemes. It kā tā cēluši 12. gadsimtā, bet bija mana jaunības kļūda paklausīt arheologus. Vajadzēja, kā šodien ceļ. Ar pamatiņiem, ar hidroizolāciju, tad konstrukcija stāvētu ilgāk.
Katram kokam ir dabiskais pretošanās laiks, cik var pretoties vides ietekmei, apmēram seši gadi. Pēc tam puve, trupe, turklāt diezgan fiksi. Šur vai tur mainīti baļķēni, stutītes, bet ar gadiem bojājumu proporcija pieaug.
Padzirdējuši interneta burbulī, ka pilij pēdējā sezona, apmeklētāji saskrien aizvien vairāk, un katrureiz būdīgāks vīrs virs simts kg kādu kāpslīti nolauž.
Paldies dievam, neceļ pretenzijas, ka nobraucis lejā pa kāpnēm. Bet droši tas vairs nav, var kas nopietnāks gadīties. Mana pozīcija – vecs ir vecs, lāpīts paliek lāpīts.