Šis izgudrojums oficiāli reģistrēts tikai 19. gadsimta vidū, taču, piemēram, Londonas Zinātnes muzeja dokumentu arhīvā saglabājusies patenta apliecība, kas 1714. gadā izsniegta Henrijam Millam – karalienes Annas galma mehāniķim. Uz pergamenta lapas aprakstītas mehānisma, kas spēj “drukāt burtus secīgi citu pēc cita, kā tas notiek, rakstot ar roku”, visas priekšrocības. Interesants un savdabīgs mehānisms, patiešām.
Aizmirstie izgudrojumi
Henrijs Mills izgudrotās mašīnas rasējumus un izgatavoto prototipu uzrādīja karalienei, lai tā varētu iziet pārbaudi galmā. Bet rezultātā mašīna tā arī neesot izmantota nekam lietderīgam, faktiski kļūstot tikai par spēļmantiņu, ar ko centās izklaidēties garlaicības māktie galminieki. Katrā ziņā karaliene šajā izgudrojumā nesaskatīja nekādu nākotnes perspektīvu. Turklāt drīz vasaras namiņš, kurā šī mašīna glabāta, piedzīvoja postošu ugunsgrēku, kā rezultātā tā gāja bojā, un pāri nav palikušas ne tikai nekādas detaļas, bet faktiski nav saglabājies arī puslīdz pilnvērtīgs tās apraksts. Neesot pat zināms, no kāda materiāla šī pasaulē pirmā rakstāmmašīna bijusi izgatavota...
Pametot skatienu vēsturē, var droši apgalvot: kopš rakstības izgudrošanas zīmju uzlikšanas process uz papīra (pergamenta, papirusa, māla plāksnītes un tamlīdzīgi) kļuva pietiekami darbietilpīgs un salīdzinoši ilgs. Proti, vārdus un simbolus vajadzēja ļoti rūpīgi uzrakstīt ar roku. Turklāt daudziem pats rakstīšanas process izrādījās tik lielā mērā sarežģīts, ka ātri vien radās īpaši profesionālie rakstītāji, kuru dzīve pilnībā bija veltīta tikai tekstu rakstīšanai vai to kopēšanai. Un tādus ļaudis visviet turēja augstā godā, jo senos laikos pārliecinoši lielākais vairākums cilvēku tomēr bija pilnībā neizglītoti, proti, nemācēja ne lasīt, ne rakstīt, un pat tiem, kuri bija apguvuši šīs prasmes, to īstenošana nenāca viegli un vienkārši.