Bebrenietis Stefans Rāzna ir ilggadējs mūsu avīzes sarunu biedrs, lasītājs un draugs. Viņš bijis Latvijas Republikas Augstākās Padomes deputāts, toreiz vienīgais zemnieks atjaunotās valsts pirmajā parlamentā, vēlākos gados – Ilūkstes novada domes priekšsēdētāja un LZS politiķa pakāpē. Esam viņu iztaujājuši arī kā pieredzes bagātu lauksaimnieku, "Teiku" zemnieksaimniecības īpašnieku un esam uzklausījuši kā balsi no Sēlijas.
Rīt balsotājam par Latvijas neatkarību jāierodas pilī, lai saņemtu apbalvojumu no Valsts prezidenta rokām – Atzinības krustu. Tas ir Rāznas kunga nopelnu pareizs vērtējums, atzinība par godīgu darbu Latvijas labā. Bet, viesojoties Stefana saimniecībā, kur viņš tikko pabeidzis sēju, pajautāsim viņam pašam.
Jau esat saņēmis Triju Zvaigžņu ordeni kopā ar biedriem par vēsturisko 1990. gada 4. maija balsojumu. Kā domājat, par ko jums pasniedz augsto apbalvojumu, Atzinības krustu?
S. Rāzna: No vienas puses, man ir pārsteigums. Apbalvošanai ar ordeni nepieciešami rosinātāji, bet pat nezinu, no kurienes tie nākuši. Ir nojauta, ka no lauku puses bijusi atzīšana. Tas svarīgi īpaši šajā brīdī, kad lauki tiek pamesti un tukšojas, un ar pateicību pieņemu augsto atzinību.
Esat bijis čakls zemkopis, bet sekmīgi vadījāt arī pašvaldību, jūsu vārdam bija svars reģionālajā politikā.
Kad atskatos uz savu dzīvi, pēc Augstākās Padomes deputāta laika biju nolēmis vairāk politikā neiesaistīties. Bet Ilūkstes novads jau tika pielemts pievienošanai Daugavpils novadam, un to, būdams Sēlijas patriots, nedrīkstēju pieļaut. Atgriezos aktīvā politikā, un 16 gadi, ko pavadīju Ilūkstes novada domes priekšsēdētāja amatā, ir laiks, ko atceros ar prieku. Tika daudz izdarīts. Pašvaldība kļuva par patstāvīgu un pašpietiekamu.
Bet vai to nesagrāva vienā vēzienā, ar administratīvi teritoriālo reformu?
Tā bija otrā reforma, pirmā 2008. gadā notika civilizēti, ieklausoties iedzīvotāju viedokļos. Tā ir liela atšķirība no otrās lauku pārkārtošanas, kad viss norisēja piespiedu kārtā. Pat normatīvos aktus speciāli saveidoja, lai vietējie cilvēki nevarētu piedalīties procesā. Apspriešanas gandrīz liedza ar likumu.
Bijāt arī liels sēļu lietas kustinātājs.
Sēļu lieta vienmēr ir dzīva, bijusi un būs. Tā stipri ietekmēja Ilūkstes novada izveidošanos, kad iedzīvotāji spēja nostāties pretī politiķu viedoklim pirms 20 gadiem, ka jāveido viens liels novads ar daugavpiliešiem. Arī tagad ilūkstieši izteica savas domas aptaujā, kur balsoja par Augšdaugavas novada izveidošanu, un 98% balsoja, ka novadam jāpaliek patstāvīgam. Un Satversmes tiesa ir lēmusi, ka Ilūkstes novada pievienošana neatbilst Satversmei.
Nav žēl, ka neizdevās izveidot vienotu Sēlijas novadu?
Mēs ar cīņubiedriem bijām par, bet tas, kas sanācis, ir kompromisa variants.
Jāņem vērā, ka teritoriālā reforma bija diezgan varmācīga, bet es pat apbrīnoju, kā tālaika politiķi, "Pūces reformas" īstenotāji, varēja nostāties pretī, kad prezidents rosināja latviešu kultūrvēsturisko zemju likumu, ar ko atzina Sēliju kā vēsturisku novadu. Bet ko darīt?
Neviena reforma nav mūžīga. Viss atkarīgs no pašiem sēļiem. Cik dzīva būs spīts un cik būs uzņēmības novest lietu līdz galam. Vismaz ilūkstiešos redzu, ka viņi dzīvo apņēmībā, cerībā, ka novads atdzims, ar varu netiksim piedalīti Latgalei.