Latvijā netrūkst dārzkopju, kuri audzē tomātus, sīpolus vai garšaugus ne tik daudz ražai, cik tāpēc, ka patīk salīdzināt dažādas garšas un krāsas un novērot augu atšķirības. Kolekcionāri paši pavairo iepatikušos šķirņu sēklas un apmainās ar tām vai pat tirgo.
Parasti izaudzēto sēklu daudzumi nav tik lieli, lai varētu laboratorijā pārbaudīt kvalitāti, nemaz nerunājot par sertificēšanu. Bet kolekcionāri dara vērtīgu darbu, saglabājot ģenētisko daudzveidību, ko potenciāli ar laiku varētu izmantot arī jaunu komerciālo šķirņu vai hibrīdu veidošanai.
Latvijas normatīvie akti paredz, ka kolekcionāram, kas pārdod savā kolekcijā esošās sēklas, jāreģistrējas Valsts augu aizsardzības dienesta Dārzeņu šķirņu kolekcionāru reģistrā. Šī prasība ir saistīta ar to, ka augiem ir daudz bīstamu infekciju, kas izplatās tieši ar sēklām. Inspektori vismaz reizi gadā pārbauda augu veselību, bet par visiem citiem sēklas kvalitātes rādītājiem atbild paši kolekcionāri: jānodrošina, ka kolekcijā sēklas ir brīvas no kaitīgiem organismiem.
Kolekcionāru sēklas tiek saiņotas mazos fasējumos:
- pākšaugiem – līdz 5 kg;
- sīpoliem, lapu bietēm, galda bietēm, rāceņiem, lielaugļu ķir-bjiem, kabačiem, burkāniem, redīsiem, melnsaknēm, spinātiem, kārvelēm, sparģeļiem, arbūziem un lauka salātiem – līdz 500 g;
- pārējiem dārzeņiem – līdz 100 g.
Bieži vien sēklu paciņas ir daudz mazākas un satur vien dažas sēklas vai dažus to gramus.
Pievērs uzmanību informācijai uz sēklu paciņas
Parasti pircējs vispirms ievēro attēlu – ar katru gadu attēli kļūst arvien skaistāki un pievilcīgāki... Tomēr jāizlasa arī marķējums paciņas priekšpusē un aizmugurē. Parasti marķējums ir vairākās valodās, tāpēc vietas trūkuma dēļ ir uzdrukāts sīkiem burtiem.
Uz paciņas jābūt norādītam
⚫ Sugas un šķirnes vai hibrīda nosaukumam. Nevar paļauties uz attēlu vien, jo, piemēram, tomātiem un paprikai šķirnes vizuāli ir ļoti līdzīgas (papriktomāti, apaļa sarkana paprika). Tāpat ļoti līdzīgi ne tikai bildē, bet arī dabā ir agrīnie galviņkāposti, ledus salāti (iceberg) un zaļie galviņcigoriņi radičio. Līdzīgi mēdz izskatīties dažu šķirņu ķirbji un melones un pat gurķi un kabači.
⚫ Sēklu daudzumam pakā. Pašas pakas izmēri nekādi neliecina par sēklu daudzumu. Tas tiek norādīts gramos vai pēc sēklu skaita. Mazākais sēklu skaits, ko gadījies redzēt, ir 3 (kabačiem, ķirbjiem). Gurķu, tomātu, paprikas sēklas mēdz fasēt pa 5 sēklām pakā. To dara augstās cenas dēļ un arī tāpēc, lai audzētāji lieki nepirktu sēklas, kas tikai dažus gadus vai tikai vienu sezonu saglabā dīgtspēju. Neliels sēklu skaits ir iemesls riskam, ka nedīgs. Proti, pārbaudot laboratorijā sēklu partijas kvalitāti, tiek iesēts noteikts sēklu skaits (vismaz 100). Ja dīgtspēja ir, piemēram, 95%, tas nozīmē, ka no 100 sēklām sadīgst 95. Saiņojot sēklas pa trim vai piecām pakā, var gadīties, ka vienā pakā iekritīs arī kāda no šīm nedīgstošām sēklām vai pat tās visas. Praksē bieži tā negadās, tomēr pa reizei gan. Izvairīties no vilšanās var, sējot vismaz 7–10 sēklas vai, visdrošāk, pērkot jau gatavus vienu, divus dēstus.