Iedomājieties bzdingu, kad uz grīdas izbērs mūsdienu ģimnāzistes somas saturu!
Pamatskolā man bija klasesbiedrs, vārdā Kuba. Čigānpuika, kurš dzīvoja ar sencīšiem kaut kur Atgāzenes apkaimē. Kuba nebija no blandoņām – feins čalis, bet uz mācīšanos grūtu galvu un nesekmīgi atpalika klasi no klases, ierakstījās otrgadniekos, līdz kādu 1. septembri neieradās uz tālāku izglītošanos.
Tad, laikam septītklasnieki, satikām Kubu fizkultūras stundā pie sporta laukuma. Kubam bija līdzi nazis! Viņš to izvilka, spieda podziņu, izlēca spodrs asmens, deva paturēt apkārtesošajiem, un zēni sprieda, vai tas ir somu duncis vai fiskara markas tēraudizstrādājums. Diemžēl kāds nožēlojams bezsmadzeņu radījums zirgastē vītiem matiem – žagata aizskrēja, nožadzināja, izklačoja mācību pārzinei par negaidīto ciemiņu ārā pie skolas. Učene nesās šurp, izrāva tuteni no rokām un teica Kubam – nazim lai nāk pakaļ vecāki!
Nezinu, vecais Seilis atslāja pēc vērtīgā instrumenta vai nazis palika par eksponātu skolas muzejā, bet šis ir pamācošs stāstiņš iz skolas sadzīves Latvijas PSR, kur pat okupācijas nospiestības laikmetā nevienam nebij brīv un pat prātā neienāca gramstīties un šņakarēt pa skolēnu somām un formastērpa kabatām, kā to grasās atļaut demokrātiskā sabiedrībā, brīvā Latvijā pēc deputātu iegribas un tautas vēlētā un mīlētā Valsts prezidenta iniciatīvas!
Cienījamie vecāki un vecvecāki, varbūt nezinājāt, bet jūsu mīlulīši izglītības iestādēs tiks pakļauti pārmeklēšanai, ja radīsies aizdomas, ka audzēkņa mantībā ir aizliegtas, bīstamas vielas vai priekšmeti, kas apdraud dzīvību un veselību. Tas – pārkāpjot elementārākās cilvēka tiesības, nerespektējot tīņu intereses, jo ir baltiem diegiem šūta aizbildināšanās, ka personīgās mantas pārskatīs iestādes vadītājs vismaz divu pedagogu klātbūtnē (vēl četras kāras acis pētīs ģimnāzistu somas saturu!) un – ielāgojiet pārspīlēto altruismu – rakņāšanos veiks humāni, neaizskarot skolēna cieņu! Par atrastām nevēlamām lietām ziņos vecākiem vai, kad uztrāpīsies kas krimināls, – policijai.